onsdag 1 juni 2016
De små upp ur jorden
Det låg renar på stranden nedanför huset, sa Rebecca. Men jag missade dem för jag var på annat håll.
Vi har de varmaste dagarna hittills, full sommar i dalen. Bara på höjderna fläktar det lite.
Igår kväll försvann fjällen bakom ett ljust grått filter, som fick ungbjörkarna att framstå som gula. Hela luften var liksom grön. Så kom regnet och den doft jag älskar mest i världen: Friska bittra björklöv.
Förra veckan var gräsmattan beige. Nu är den grön och redan klipper Rickard gräset. I detta ljus och med lite regn växer allting fortare. Den eldgula sibiriska vallmon har slagit ut. Påskliljorna har kommit. Blåbärsriset grönskar. Hela färgskalan skiftar på fem dar. Vackrast av allt är nog de små bräken som täcker hela marken i backarna. De skjuter upp på smala stänglar och står som ett darrande fält av ljust ljust grönt.
Fint också när de större ormbunkarna börjar rulla ut sin trollstav. Undrar om biskopskräklan har snott formen från ormbunken? Så väldigt goth.
tisdag 24 maj 2016
tisdag 17 maj 2016
Det sanna, det sköna och skorna.
Vi människor är så stora, och våra drömmar så vilda
att det är ett under att vi ryms på våra skosulor.
Ja, det är själva skosulorna som fått jobbet att hålla oss på stigen.
I ljuset där allting är ljust är bara skosulor svarta och pessimistiska.
Även skosnören känner till något om begränsningens villkor.
att det är ett under att vi ryms på våra skosulor.
Ja, det är själva skosulorna som fått jobbet att hålla oss på stigen.
I ljuset där allting är ljust är bara skosulor svarta och pessimistiska.
Även skosnören känner till något om begränsningens villkor.
söndag 15 maj 2016
Lappland - återkomsten
Det tog en oändlig tid att komma fram den här gången: 21 timmar faktiskt, eller 22 om jag räknar med taxi och inhandling.
SJ eller dess entreprenörer med sin egen lön i centrum av affärsutvecklingen har dragit in nattåget till Östersund. Att fara vägen över Umeå är både längre och tråkigare. Men till sist kommer man fram till det som alltihop handlar om; Ångermanälven, små brusande forsar, långa vattendrag som ännu inte börjat flöda över. Renar vid vägen. Halv is som igger kvar på sjön. Tranor - ännu bara enstaka. Fjällen med grafiskt tydliga fläckar av snö och mörkare bergvägg.
Ute i natten är det redan ljust. De första kvällarna går jag lite lätt i trance och kollar in: De berg jag sett i så många år, som alltid skiftar beroende på årstid. Insjön som ännu lyser vit av snö. Efter bara några dagar har den grånat till en skör yta. Om en vecka sjunker isen, tänker jag, och den första måsen flyger förbi. Tystnaden.
På pingstafton bryts den av "Dans i afton" på hotellet. Och det är som det ska vara. En enda superstark basist låter sin slinga studsa genom dalen. Andra ser på Eurovisionsschlagerfestivalen. Så även jag. Men efter tre låtar är jag så uttråkad som jag aldrig varit förr.
Letar på nätet efter gamla foton av det liv som fanns här i trakterna en gång. Foton av typen: Det var vi som byggde landet. Det finns hur många som helst. Förresten var min pappa här uppe en tid som rallare, när han var mycket ung. Men männen på bilden var här förstås jämt.
Jag blir alltid lite rörd av gamsverige. Vad är det vi har förlorat? Totalt och evigt förlorat? Så att schlager blir en gåtfull mässa för all konstlad hunger efter glamour.
Special effects är allt som återstår. Men, nej, jag är inte nostalgisk. Jag undrar bara över verklighetens (o-)verklighet.
![]() |
Vi som byggde landet. Sen tog ni våra nattåg. |
lördag 7 maj 2016
torsdag 5 maj 2016
Vad är en Candy-Crush?
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgbu448r2itVuL_2h_mELVWkXfaFbRvTm9aPkJEMBCFuJPb1k2pYk9NCTlRlQ0Z-r9Whw3XLO9Pzqjkbwant0sC6xaeKzCcXfzQiGitV7armhmuofqkxcXsF8-bfI0zoE3okzy_pQ7-228/s320/10.jpg)
Jag ser detta uttryck flyta förbi i något socialt forum på nätet. Jag gissar att det handlar om 1) godis 2) favoriter bland män eller kvinnor 3) kanske bara en förtrollande kollega som lyfter en. Men jag vet inte säkert.
För mig finns det väl en radda stiliga män som kan kallas candy-crushes, om man så vill. Några skådespelare, musiker, kompositörer. Och David Tennant förstås. Han har ett roligt ansikte.
Det finns andra, mer subtila. Cocteau, till exempel, vars tankar jag lyfter på när jag läser en gammal intervju med honom i The Paris Rewiev. Där säger han bland annat:
"I am the antipode of Voltaire! He is all thought—intellect. I am nothing—“another” speaks in me."
"This force takes the form of intelligence, and this is my tragedy—and it always has been from the beginning".
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhShBKdoGTlOSJND50b0dIDjMxw7VbpZiymj43jcnMVtpxPLWcqUFWazNJNn-jM2C2urcOWe-2U_jd13rwftG_FTjYfcAUL8ttclOr_FyBTe1fmQvDjilnW5POvnSvUyvEk5-uaHuJMk6M/s1600/4b5bf08f8e08ab5f97d33f6ae31626ba.jpg)
Han har han ett sätt att tänka och blanda linjerna
mellan människor och skeenden som är genomlyst, lätt. Som
om han skriver en silverne linje på himlen en ljus kväll och är helt beredd att
försvinna i allt det blå. Och på liknande sätt skapa. Han är en
Ariel.
Så vad betyder en candy crush? När man kan läsa en femtiotre år gammal intervju och känna sig lyft, ja, nästan lite bundis och förtjust i Jean Cocteau. Han har ju fattat.
"I must make a disagreeable confession. I read nothing within the lines
of my work. I find it very disconcerting; I disorient “the other.” I
have not looked at a newspaper in twenty years; if one is brought into
the room, I flee."
Han spelar inte geni, utan beskriver en tid; krafterna som gav upphov
till surrealism, ryska baletten, kubism, experimenten med det undermedvetna, psykoanalysen. Han är medveten om att han är en tråd i tidsandan. Ett prisma som reflekterar
tankar och kanske också lite skrot.
Men framförallt
förklarar han ganska konkret och på ett goddammit obundet sätt - hur det går
till att skriva. För honom. Och i det ingår att med bestämdhet kasta ut
nyheterna ur sitt rum.
Läs intervjun med Cocteau här.
- - - - - - - - - - - - - - - -
P.S. Candy Crush är ett spel som folk spelar på nätet och där markörerna är små bilder på godis. Ingen människa i min närhet vet vad detta spel går ut på. D.S.
måndag 2 maj 2016
Mild musik för Majas månad
Det är sånt här som gör att jag älskar nätet; att man mitt i natten kan hitta en pianist man aldrig hört talas om: Brigitte Engerer, som jag tycker spelar Chopin lite renare, men också mer dramatiskt än t.ex Glenn Gould. Bra inspelning också för att vara You Tube.
Som mest ska vi minnas det vackra, goda, sanna - när vi känner oss omgivna av en tilltagande skrotifiering av världen, av tilliten, löftena, resurserna. Livet är - eller blir igen - precis så vackert som hos den milde Chopin i eftertänksamljudet med tangenterna.
Som mest ska vi minnas det vackra, goda, sanna - när vi känner oss omgivna av en tilltagande skrotifiering av världen, av tilliten, löftena, resurserna. Livet är - eller blir igen - precis så vackert som hos den milde Chopin i eftertänksamljudet med tangenterna.
Prenumerera på:
Inlägg (Atom)